Základním posláním publikace, která vznikla spojeným úsilím pořadatelů - prof. MUDr. Vratislava Hrdiny, CSc., a doc. MUDr. Radomíra Hrdiny, CSc. - spolu s dalšími autory, prof. RNDr. Luďkem Jahodářem, CSc., RNDr. Zdeňkem Martincem, CSc., a doc. RNDr. PhMr. Vladimírem Měrkou, CSc., za přispění dvou recenzentů, profesora RNDr. Jiřího Patočky, DrSc., a profesora RNDr. Václava Suchého, DrSc., je přiblížit složitou problematiku přírodních toxinů a jedů bakteriálního, rostlinného a živočišného původu odborné veřejnosti. Ačkoliv jsou jedy a toxiny mnohých rostlin a živočichů známy již od dob dávno minulých, objem informací o nich se stále zvyšuje. Publikace tak přináší současný pohled na problematiku toxinů a jedů biologického původu a aktuální přehled informací o nich.

Kniha je rozdělena do dvou oddílů - části obecné a speciální. Obecná část seznamuje čtenáře především s toxikokinetikou, tj. přestupem xenobiotik přes buněčné membrány do organismu, s jejími způsoby a mechanismy (filtrace, difúze). Dále se věnuje principům absorpce, otázce distribuce, biotransformace, exkrece a toxikokinetickým parametrům.

Rozsáhlá Speciální část uvádí především charakteristiku a organotropní vlastnosti jedů a toxinů (např. již Paracelsus si u jedů uvědomoval, že jejich definice nemůže být jednoznačná, neboť sám konstatoval: „Všechny látky jsou jedy, není žádná, která by nebyla. Pouze na dávce závisí, že věc se stane jedem.“). V této kapitole je podán výklad důležitých pojmů (endotoxin, exotoxin, enterotoxin, intoxikace) a jsou zde uvedeny hlavní typy jedovatých živočichů i organotropní vlastnosti toxinů a jejich složek. Součást této kapitoly tvoří vysvětlení používaných termínů (např. cytotoxin, hemoragin, hemotoxin, nekrotoxin, antitoxin aj.).

Další kapitolou speciální části jsou rostlinné jedy. Většina těchto látek vzniká jako konečný produkt látkové výměny rostliny. Výsledkem jsou metabolity, které mohou mít zásadní význam jako léčiva nebo rostlinné jedy. Oba projevy biologické aktivity vůči živočišnému a lidskému organismu jsou často závislé na přijaté dávce. Kapitola je členěna na subkapitoly podle jednotlivých metabolitů: obsahuje informace o terpenech, glykosidech, alkaloidech, toxických aminokyselinách a aminech, toxických proteinech, fenylpropanech, fenolech a fenolových derivátech, polyalkynech, lignanech, saponinech, kumarinech, nitrosloučeninách a azoxysloučeninách, fytoestrogenech a dalších rostlinných jedovatých metabolitech (kanabinody apod.) s uvedením charakteristiky látky, jejím podrobným rozborem, chemickým začleněním, působením v organismu, terapeutickým využitím i toxicitou.

Kapitola Houbové toxiny a jedy seznamuje čtenáře s toxikologií hub a s toxiny hub s mikrostélkou - mikromycet, jako jsou námelové alkaloidy (mykotoxikóza ergotismus!), aflatoxiny (byla vyslovena hypotéza o spojitosti mezi biologickou aktivitou aflatoxinu a rozvinutím Reyova syndromu) a další. Autoři rovněž představují jedy hub s makrostélkou - makromycet, podávají jejich negativní zdravotnický dopad (otravy houbami), seznamují např. s otravou muskarinem či působením psilocinu a psilocybinu, jejichž aktivita je podobná aktivitě biogenních aminů CNS - serotoninu a dopaminu. Kapitola dále seznamuje s potenciální karcinogenitou hub, alergickým působením hub u některých jedinců a s dalšími houbovými jedy. Závěr tvoří důležité informace o projevech otrav, postupech při intoxikaci po požití hub i základy terapie.

Toxiny sinic a řas jsou další kapitolou zařazenou do Speciální části. Sinice jsou rozšířené ve sladkých vodách i v mořích, některé druhy (plovoucí pěna) jsou často významně toxické. Také ústřice mohou být smrtelně nebezpečné, jsou-li napadeny saxitoxinem - paralytickým jedem z mořských plžů a sinic. Kapitola v rámci této tematiky seznamuje mj. s makrolidy, látkami produkovanými sinicemi Cyanophyta.

Zvláštní skupinu makromolekulárních látek vyvolávajících poškození organismu a vedoucích k onemocnění až ke smrti představují bakteriální toxiny. (Prvním objeveným bakteriálním toxinem byl v roce 1888 difterický toxin). Pozornost je v této kapitole věnována stafylokokovému enterotoxinu, difterickému toxinu, toxinům klostridiovým, botulotoxinu, tetanospasminu a shigatoxinům. Posledně jmenované toxiny mohou být původci vážného průjmového onemocnění s letálním koncem.

Intoxikace způsobené suchozemskými a mořskými živočichy jsou tématem samostatné kapitoly Speciální části. Autoři zde popisují jednotlivé formy otrav bičíkovci, žahavci apod. Uvedeny jsou rovněž otravy jedem některých druhů sklípkanů a dalších druhů pavouků a štírů. Kapitola představuje i nebezpečí běžně se vyskytujících živočichů, jako jsou roztoči, klíšťata (klíšťová encefalitis, Q-horečka, borrelióza, brucelóza, tularémie apod.), hmyz (včely, vosy, sršně, mravenci), popsáno je i nebezpečí některých brouků (španělská muška), ostnokožců a obojživelníků. Kapitola uvádí rovněž přehled lékařsky nejdůležitějších jedovatých hadů, možnosti využití živočišných toxinů a abecední seznam jedů, toxinů a jejich složek.

Tuto nesmírně zajímavou a cennou publikaci uzavírá kapitola nazvaná Zásady léčby akutních intoxikací způsobených přírodními toxiny, doplněná důležitými adresami a telefonními čísly pracovišť, která poskytují odbornou pomoc při intoxikacích.

Každá z kapitol je doplněna rozsáhlým seznamem odborné literatury. Publikace dále obsahuje seznam zkratek a symbolů, bohatý rejstřík, instruktivní schémata a tabulky. Obohacena je rovněž výbornou barevnou obrazovou dokumentací i originálními snímky hub.

Nutno konstatovat, že uvedené informace nejsou jen suchým výčtem daných skutečností, ale poutavým zpracováním toxikologických tajů přírody. Jak také v úvodu říká prof. Vratislav Hrdina - „(uvedené informace) nabízejí možnost studia dosud málo probádaných oblastí buňky, iontových kanálů, neuropsychických stavů, hemostázy atd.“ Publikace odhalující roušku tajemství přírody kolem nás určitě zaujme toxikology, lékaře, farmakology, biology a odborníky dalších profesí a usnadní jim jejich práci.