Předkládaná publikace renomovaného autora dokládá závažnost problematiky virových hepatitid. Tato onemocnění jsou celosvětově nejčastějšími jaterními onemocněními a jsou příčinou úmrtí téměř dvou milionů lidí ročně. Při vyhledávání nemocných, zvláště s chronickými virovými hepatitidami, je nezastupitelná především úloha praktického lékaře.

Virové hepatitidy jsou známy již z 5. století před naším letopočtem, známy byly i jejich epidemie, často ve spojení s válečnými údobími. Moderní éra výzkumu etiologie virových hepatitid začala po druhé světové válce a dodnes se rozvíjí.

Základní charakteristiky různých typů virových hepatitid jsou uvedeny podrobně v první kapitole knihy, od obrazů virů v elektronovém mikroskopu, přes cesty přenosu, klinické závažnosti až po serologické diagnostiky. Zatímco virová hepatitis typu A podle současných poznatků nepřechází do chronicity, jedním z nejzávažnějších zdravotnických problémů současnosti, a to zvláště v rozvojových zemích, je virová hepatitida B. Ovšem závažný zdravotnický problém představuje také virová hepatitida C. Odhaduje se, že jsou v současnosti ve světě téměř 3 % infikovaných osob.
Ví se, že se většina pacientů infikovala v 70. a 80. letech minulého století. Také je známa progrese chronické hepatitidy C do jaterní cirhózy a hepatocelulárního karcinomu, takže se dá v blízké budoucnosti přepokládat i nárůst následků onemocnění. Přitom hlášených případů akutních i nově zjištěných chronických hepatitid C v ČR stále narůstá. Nejohroženější skupinou jsou jednoznačně intravenózní narkomani.
Infekce virem hepatitidy D se v ČR vyskytuje jen výjimečně, ale je nutno na ni myslet u cizinců, nebo u našich občanů pobývajících dlouhodobě v rizikových oblastech (např. Ukrajina, Rumunsko, Bulharsko, Řecko), pokud tam dostali transfúze krve, nebo byli operováni. Uvedeny jsou další hepatotropní viry (infekce herpetickými viry, cytomegalovirus), které rovněž mohou napadat jaterní tkáň, ale jejich hepatotropismus je nižší.

Autor věnuje v další kapitole velkou pozornost terapii akutních virových hepatitid (včetně její fulminantní formy), s nutnou a u nás povinnou hospitalizací, uvádí možnosti medikamentózní léčby, která je většinou symptomatická. Klade důraz především na zákaz požívání alkoholu a hepatotoxických léků.

Léčba chronických hepatitid B a C je rozsáhle zpracována v samostatné kapitole s přihlédnutím k  základní charakteristice a histologické klasifikaci těchto onemocnění. Podrobně je uvedena terapie interferony (IFN-α), včetně běžných nežádoucích účinků, ale i manifestací autoimunitních onemocnění (např. revmatoidní artritida, kožní projevy, oční komplikace, inzulin-dependentní diabetes mellitus a další) a také jsou představeny kontraindikace léčby.
Kapitola o nukleosidových a nukleotidových analogách (léky původně určené pro terapii HIV infekce - lamivudin, emtricitabin, adefovir) upozorňuje na jejich léčebnou aktivitu u chronické hepatitidy B. Je zde rovněž široce uveden význam a základní vlastnosti dostupných pegylovaných interferonů, včetně jejich doporučených dávek, bezpečnosti a snášenlivosti terapie i nežádoucích účinků léčby.
Cenné jsou údaje o léčbě zvláštních skupin pacientů (pokročilá jaterní cirhóza, imunosuprimovaní pacienti, děti, nemocní s renální insuficiencí, se současnou infekcí HBV a HIV, se současnou infekcí HBV a HCV) i vlastní zkušenosti autora s léčbou interferony IFN-α v monoterapii nebo v kombinaci s ribavirinem.
V kapitole věnované terapii chronických hepatitid jsou dále uvedena kritéria pro zahájení terapie - vycházejí z dokumentu Doporučený postup České hepatologické společnosti a Společnosti infekčního lékařství (vydán v březnu 2003).
Transplantace jater je uvedena jako jediné dostupné řešení konečných stadií virových hepatitid.

Hepatocelulární karcinom (HCC) je jedním z nejčastějších maligních nádorů v celosvětovém měřítku. Předpokládá se souvislost s procesy jaterního poškození, vzniká převážně při jaterní cirhóze, přičemž důležitým kofaktorem pro jeho vznik je abúzus alkoholu.

Virové hepatitidy v graviditě (akutní, ohrožení typem E), dále nebezpečí chronických hepatitid (B,C,G) zvláště pro možnost vertikálního přenosu infekce z matky na plod jsou uvedeny v samostatné kapitole, stejně jako rizika přenosu virových hepatitid vůbec (autor pamatuje i na zdravotníky!) i ochrana před onemocněním (při cestování). Prevence a profylaxe virových hepatitid, možnosti aktivní a pasivní imunizace tvoří náplň závěrečné kapitoly.

Rozsáhlý seznam odborných citací dává velkou možnost dalšího studia. Text názorně doplňují četné grafy, tabulky a snímky.
Podrobně zpracovaná publikace je nesmírně cenná pro seznámení se s rozsáhlou problematikou onemocnění virovými hepatitidami, je podrobnou informací o současných možnostech moderní terapie (i její ekonomické náročnosti) a rovněž poukazem na používanou a dostupnou léčbu v ČR, která se neliší od léčebných postupů používaných v nejvyspělejších státech světa.

Onemocnění virovými hepatitidami procházejí celým medicínským spektrem. Nelze proto určit přesně, které odbornosti je publikace určena více a které méně, protože se týká všech specializací. A z toho důvodu by se s ní měl seznámit každý lékař.