„Žiji s kardiologií více než padesát let, a považuji proto za svou povinnost podat dnešní generaci přehled o vývoji české kardiologie v 19. a 20. století…“ říká v úvodu autor publikace, profesor MUDr. Zdeněk Fejfar, DrSc.
Kardiologie, a zvláště pak moderní kardiologie, je disciplínou, ve které se spojuje teorie s klinickou praxí. Představuje stálý proces poznatků od molekul až k lůžku nemocného. Proto není možné dělení na teoretickou a klinickou kardiologii. Teoretický kardiolog je stále ovlivňován novými problémy klinické kardiologie. Jeho experimenty bez těchto znalostí by byly zcela neúčelné a nemyslitelné.
Obsahem publikace, kterou autor, profesor MUDr. Zdeněk Fejfar, DrSc., s MUDr. Josefem Švejdou a s mnoha dalšími spolupracovníky předkládá, jsou především pečlivě shromážděné a uspořádané historické dokumenty zachycující vývoj kardiologie v České republice.
Počátky české kardiologie jsou datovány od údobí Rakousko-uherské monarchie. Nemoci oběhové soustavy v českých zemích byly ale již v roce 1921 na sedmém místě a v roce 1927 již na prvním místě mezi příčinami smrti. Proto byla v tomto období (v letech 1919 až 1929) - v období rozmachu - také kardiologie v popředí zájmu. Kardiologové spjatí s touto dobou byli především Klement Weber a František Herles (první u nás diagnostikoval akutní infarkt myokardu nejen podle klinického obrazu, ale i podle EKG). Ti úzce spolupracovali s dalšími odborníky, například patology Heřmanem Šiklem a Dagmarou Benešovou, neurologem Otakarem Janotou (první sdělení na světě o významu metabolických změn zjevných na EKG) a dalšími.
Samostatný blok je věnován Československé kardiologické společnosti - od jejího vzniku v roce 1929 (v pořadí třetí na světě) až po současnost. Zakladatelé, kteří již tehdy považovali kardiologii za multidisciplinární obor, předběhli dobu téměř o padesát let. Programem Společnosti byl rozvoj klinické kardiologie, vědecká činnost a spolupráce v Evropě. Novinkou bylo zaměření na sociálně-zdravotní péči o kardiaky a dětské pacienty.
Během 2. světové války se Společnost soustřeďovala na pracovní schůze a postgraduální výchovu. Roku 1949 byla Kardiologická společnost nedobrovolně zařazena do jednotné Československé lékařské společnosti J. E. Purkyně. V této kapitole jsou uvedeny publikace vydané Společností, mezinárodní zasedání v letech 1951-1989, úspěšný Evropský kardiologický kongres v r. 1964 v Praze i vznik dalších sekcí a komisí. V roce 1991 Česká kardiologická společnost vystoupila z ČLS JEP a stala se opět samostatnou.
Údobí po druhé světové válce je charakterizováno dalšími revolučními objevy a pokrokem v kardiologii, které navazovaly na objevy již v oboru známé. Byl to především rozvoj katetrizace srdce (první provedl v roce 1929 W. Forssmann na vlastním srdci), který Fejfar pokládá v kardiologii za nejvýznamnější milník, označující počátek hemodynamické éry kardiologie. Metoda rozšířila diagnostické a později i terapeutické možnosti.
České kardiochirurgii, jejímu vzniku a rozvoji je věnována samostatná část, právě tak jako vzniku a rozvoji kardiochirurgie dětské. (Program pediatrické kardiochirurgie rozvinul Václav Kafka na nově vzniklé Klinice dětské chirurgie v Dětské fakultní nemocnici v Praze na Karlově v roce 1954. V roce 1977 bylo vybudováno specializované pracoviště kardiologie a kardiochirurgie ve Fakultní nemocnici v Praze-Motole - Dětské kardiocentrum.)
Do popředí se dostala echokardiografie, která nahradila po roce 1990 srdeční katetrizaci a angiografii. Rozvinula se také prenatální echokardiografie, která zlepšila chirurgické výsledky u dětí s nejtěžšími vrozenými srdečními vadami.
Počátky české a slovenské angiologie, počátky rekonstrukční chirurgie, rozvoj angiologického výzkumu, diagnostiky a terapie až po současnost jsou obsahem samostatné kapitoly.
Experimentální kardiologie, která je dnes nedílnou součástí kardiologie obecné, tvoří závěrečnou část historie kardiologie.
Publikace je doplněna seznamem českých kardiologů, kteří působili nebo působí na všech kontinentech, svou odbornou prací nejen reprezentujících svou vlast, ale zvyšujících úctu k české kardiologii a medicíně vůbec; dále informací o autorech a spoluautorech, soupisem tabulek a rozsáhlým rejstříkem.
Kniha je logicky členěna a poutavě psána. Na jejím zpracování je patrná nejen pečlivost autora, ale také jeho zaujetí pro obor samotný. Publikace by neměla chybět v odborných knihovnách. Určitě však zaujme nejen kardiology, ale také lékaře všech oborů.