Kdybychom se zeptali odborníků jiných oborů, zda pokládají gerontologii za významnou, jistě bychom dostali jejich souhlas. A jako důkaz pro toto tvrzení by uváděli vysoká procenta gerontologických osob v populaci, v čekárnách lékařů všech oborů, vysokou polymorbiditu a finanční náročnost této věkové skupiny. O významu této specializace dnes už nikdo nepochybuje, na lékařských fakultách patří gerontologie již řadu let k oborům pevně zakotveným ve výuce mediků. A přesto je až neuvěřitelné, že tento obor neměl 10 let svoji reprezentativní monografii. »Gerontologie« autorů V. Pacovský a H. Heřmanová vyšla před více než 20 lety (1981), poslední »Geriatrie pro praktického lékaře« od E. Topinkové a J. Neuwirtha před 10 lety (1995).

Vyplnit tento defekt připadlo na MUDr. Z. Kalvacha, CSc., jednoho z našich významných geriatrů. Ten přizval k práci na knize 74(!) spolupracovníků. Snad se tento počet může zdát na první pohled až nadměrný - ale není tomu tak. Gerontologie se totiž (formálně, organizačně i fakticky) liší od ostatních medicínských specializací skutečně nejširší participací nejen prakticky všech lékařských specializací, ale i oborů primárně nemedicínských (sociologie, zdravotně sociální služby, právo apod.).

Kniha je rozdělena do 19 kapitol. Obecnou část tvoří 5 kapitol (celkem 470 stran): Gerontologie (118 s.), Komplexní geriatrické hodnocení (39 s.), Geriatrická syndromologie (160 s.), Interdisciplinární problematika geriatrické medicíny (99 s.), Zdravotní a sociální služby pro seniory (52 s.).
Speciální část představuje systémově organizované aplikace (celkem 308 s.): kapitoly pojednávající o involuci a geriatricky významných onemocněních systému nervového (54 s.), oběhového (48 s.), pohybového (50 s.), endokrinního (24 s.), respiračního (10 s.), trávicího ústrojí (16 s.), kapitoly o gerontostomatologii (12 s.), urogenitálním systému (26 s.), onemocnění diabetes mellitus ve vyšším věku (8 s.), o imunitním systému a infekčních chorobách ve stáří (18 s.), hematologii ve stáří (6 s.), stárnutí kůže a geriatrické problematice v dermatologii (12 s.). V závěru je zařazena kapitola o výuce, výzkumu a mezinárodní spolupráci v geriatrii a gerontologii (8 s.).

Při rozsáhlosti tématu i velkém počtu autorů nebylo jistě snadné udržet proporcionalitu jednotlivých kapitol i jejich odbornou úroveň. Přesto se to podařilo. I když se na každé kapitole podílelo zpravidla několik autorů, měl jsem pocit, že na sebe spíše navazují, než se překrývají - nikde si však neprotiřečili. Text se dobře čte, vysvětlení obtížnějších partií bylo věnováno dostatek prostoru. Přehledné tabulky (233) a černobílé obrázky (144) jsou názorné, ilustrativní. Literatura je uváděna vždy za každou jednotlivou kapitolou. Bohatý a pečlivý rejstřík (36 s., třísloupcový text ) usnadňuje orientaci v této rozsáhlé monografii.

Knihu takového rozsahu nelze hodnotit podle běžných zvyklostí, není možné polemizovat s uváděnými názory, kvalitou jednotlivých tabulek či obrázků. Za nejpodstatnější považuji její význam pro samotný obor - a mohu s uspokojením napsat, že důstojným způsobem zaplnila tu citelnou mezeru absence oborové monografie. Učinila to knihou, která rozsahem a dosahem předčila publikace již dávno vydané. Rozsah postihl celou (?) extenzitu oboru, dosah pak i nelékařské pracovníky přicházející do styku s nemocnými starými občany. Musím ocenit i odbornou úroveň jednotlivých kapitol a přiznat, že jsem se velmi poučil.

Na knihu (trpělivě) čekali kliničtí geriatři plných deset let. Jsem přesvědčen, že jim bude nejen pomocníkem v každodenní praxi, ale i radostí, že se »jejich« obor dočkal tak kvalitní monografie. Pro mladé lékaře vstupující na dráhu klinických geriatrů může být studijním materiálem pro atestaci z geriatrie, protože nastavená úroveň je jí odpovídající. Knihu doporučuji i pracovníkům státní správy pracujícím na úseku sociální práce.