I přes nárůst poznatků z oblasti patofyziologie, výsledků zobrazovacích metod a možností operační terapie hydrocefalu, odrážející se v množství publikovaných prací v našem i zahraničním tisku, léčba hydrocefalu zůstává výzvou nejen pro neurochirurga, ale i pro lékaře jiných specializací, řešících tuto složitou problematiku. Je nutno zmínit neurology pediatrické i dospělého věku, ale nelze opomenout ani radiology, postavené před často bizarní obrazy po implantaci komplikovaných drenážních systémů. Klíčovou úlohu ovšem zaujímá neurochirurg a toto je i hlavním motivem hodnoceného díla. Monografie doc. Kaly navazuje na tradici české neurochirurgie a autorova pracoviště a vyplňuje mezeru v českém písemnictví.

Již úvodní precizně zpracovaný přehled zkratek napomáhá bezproblémové orientaci v textu. Poslání a obsah knihy jasně vymezuje úvodní stať. Obsáhlá kapitola, snad až příliš skromně nazvaná Historické poznámky, ukazuje mimořádně kvalitně zpracovaný přehled vývoje léčby hydrocefalu, vycházející z velkého rozsahu zpracovaných literárních pramenů. Na kapitolu navazují dvě stručné a koncizní statě, nazvané Definice hydrocefalu a anatomicko-fyziologické poznámky a Klasifikace hydrocefalu.

Na další oddíly knihy, přehledně prezentující klinickou problematiku s důrazem na odlišnost symptomatologie u dětí a dospělých a stať zabývající se využitím moderních zobrazovacích metod, logicky navazuje část, zabývající se operační léčbou. Autor rozlišuje dočasné drenážní operace, drenážní operace trvalé a endoskopické zákroky jako možnost kauzální terapie hydrocefalu.

Následující tři kapitoly jsou přínosem především pro dětského neurochirurga a neurologa. Jedná se o problematiku hydrocefalu novorozenců a problematiku hydrocefalu posthemorhagického. Problematika fetální neurochirurgie je seriozně a racionálně zpracována na základě detailní analýzy dostupných literárních dat.

V současné době velmi populární a současně kontroverzní tematika normotenzního hydrocefalu je zpracována v další kapitole. Autor detailně rozebírá obtížnost stanovení diagnózy, podmiňující úspěšnost terapie. Zvláště je zde nutno vyzdvihnout úroveň zpracování problematiky mokových testů.

Kapitola Diagnostika a léčení některých specifických typů hydrocefalu, například posthemoragický, u Arnold-Chiariho malformace, Dandyho-Walkerova syndromu představuje vynikající východisko k detailnímu studiu jednotlivých situací.

Zpracovaná problematika neuroendoskopie, kromě již zmiňovaného komplexního přehledu historického vývoje, zachycuje dokonale soudobý stav a budoucnost této minimálně invazivní kauzální terapie nemocných s hydrocefalem. Je jen škoda, že autor do textu nevložil kapitolu o stereonavigaci při implantaci shuntu a její využití při »pure neuroendoscopy« komorového systému.

Kapitolu, zabývající se popisem a vlastnostmi dostupných drenážních systémů, ocení každý neurochirurg při akutním řešení malfunkce méně známých systémů. Je nutno zdůraznit nesmírně cennou analýzu možnosti ovlivnění nastavení programovatelných ventilů, které jsou nadále vyvíjeny. Studium jednotlivých komplikací drenážních systémů a možnosti léčebných zásahů jsou tématem další kapitoly. Zmiňovány jsou i specifické komplikace spojené s užitím VA shuntů. Ilustrativní radiologická dokumentace je plnohodnotnou součástí nejen této kapitoly.

Závěrečné tři kapitoly se zabývají problematikou možnosti odstranění shunt dependence, obecnými zásadami péče o nemocné po operaci hydrocefalu a kvalitou života nemocných s hydrocefalem. Práce je cenná především z toho důvodu, že autor je odborně zdatný neurochirurg pracující v oboru.