Ačkoliv každý rok vychází v České republice přes 100 lékařských knih (ano - 2 až 3 knihy týdně!), jsem si jist, že v posledních 5 letech mezi nimi nebyl titul »Akutní pankreatitida«. Není to proto, že se jedná o onemocnění velmi vzácné nebo nevýznamné, ale žádný z renomovaných gastroenterologů si toto téma nevybral. Přitom byla v roce 2002 vydána »Chronická pankreatitida« (prof. MUDr. Petr Dítě, DrSc., nakladatelství Galén) a v roce 2004 »Chirurgické léčení chronické pankreatitidy« (doc. MUDr. Jan Šváb, CSc., nakladatelství Grada Publishing). Mezitím titul »Akutní pankreatitida« nejen že »uzrál«, ale hlavně byl už velmi potřebný.

K napsání knihy přizval jeden z našich předních gastroenterologů, doc. MUDr. Julius Špičák, CSc., čtyři spolupracovníky, z nichž tři jsou rovněž známými gastroenterology. Kniha o celkovém rozsahu 216 stran má 197 stran vlastního textu rozděleného do 12 kapitol. První kapitola je věnována historii »objevování« anatomie a funkce pankreatu (9 s.), druhá embryologii, makro- a mikroskopické anatomii (9 s.), třetí fyziologii (25 s.), čtvrtá genetice u akutní pankreatitidy (9 s.) a pátá experimentální pankreatitidě (3 s.). Vlastní »klinická« část začíná tedy na s. 70 dvěma stranami o epidemiologii a pokračuje kapitolami o patogenezi (13 s.) a etiologii akutní pankreatitidy (24 s.). Následujících osm stran je věnováno akutní biliární pankreatitidě, dalších 28 stran průběhu, komplikacím a jejich specifické léčbě. Poté následuje kapitola o diagnostice akutní pankreatitidy (22 s.) a její léčbě (35 s.). Seznam zkratek a značek (převážně do češtiny nepřeložené anglické výrazy) v rozsahu 2 stran je na začátku textu, velmi stručný rejstřík (v němž jsem marně hledal výrazy »šok«, »ileus«, »nazogastrická sonda« ad.) text knihy ukončuje. Obrazovou dokumentaci tvoří 24 černobílých obrázků (i když některé jsou mikroskopické fotografie) a 37 tabulek. Zdůvodnění malého počtu obrázků v knize, která má také pedagogickou funkci, je až zarážející (cituji: je to »ve shodě se soudobou mezinárodní literaturou« a »v době současných komunikačních, zobrazovacích a manipulačních možností všeho druhu jsou jinak snadno dostupné«).

Není sporu, že kniha je po odborné stránce velmi kvalitní: je informačně bohatá, rozsahově extenzivní, spojuje poznatky teoretické a experimentální s klinickými, tvrzení zakládá na kvalitních studiích a naplňuje tak požadavek medicíny založené na důkazech. Některé kapitoly jsou však nadbytečně rozsáhlé. Domnívám se, že např. kapitola o »historii pankreatu« by byla vhodná pro velkou monografii (obdobu knihy prof. K. Herforta »Choroby pankreatu«), nikoliv pro relativně útlou knihu pojednávající o jednom jediném onemocnění. Zdůvodnění pro jejich publikaci tvrzením, že (cituji autora) »konec konců více klinicky orientovaný čtenář je může přeskočit«, není pro mne přijatelné. Ačkoliv jsem měl možnost (za více než 50 let aktivní činnosti spojené s cca 25 roky redakční práce) se seznámit s několika sty knihami, v žádné z nich jsem se s tímto argumentem nesetkal. A také se domnívám, že autoři píší knihy s představou, že budou čteny celé.

Protože jsem četl pečlivě, nemohla mi uniknout řada drobných (redakčních) chyb: neopravené překlepy (lekocyty, kreatitin ad.), nepoužívání normy SI, chybné lokalizování indexů, velká počáteční písmena u generik, formálně chybné psaní citace u monografií ad. Tyto chyby však vlastní kvalitu textu nesnižují.

Komu knihu doporučit? Především gastroenterologům a pracovníkům metabolických jednotek a jiných jednotek intenzivní péče (oborové JIP, ARO), kde jsou nemocní s akutními pankreatitidami nejčastěji hospitalizováni, a chirurgům. Přínosná ale bude i »neprofilovaným« internistům, a to jak ambulantním, tak nemocničním. Věřím, že tato kniha bude patřit mezi úspěšné - zaslouží si to především pro svou vysokou informační hodnotu.