VYDEJCHAT A ZEŠTÍHLET
Přinejmenším dvakrát v životě při nás stojí lékař: na jeho počátku a na jeho konci. Ve skutečnosti tvoří doktoři veškerého lékařství a přilehlý (v tom i onom významu slova) personál pestrý špalír, jímž je nám od narození po smrt proběhnout. Ti lidé hovoří naší i svou řečí, jedna s druhou se mísí, my však jsme učenliví, a tak se v mluvě pediatrů, chirurgyň, internistů, dentistů, oftalmoložek, ortopedů, otorinolaryngoložek, onkologů atd. záhy docela dobře vyznáme. Sami pak říkáme i nelékařům, že musíme jít třeba na »sono« nebo »gastroendoskopii« - a ani se nad těmi slovy nezamýšlíme, jsouce zaujati více jejich obsahem než formou. Prostředí čekáren, ordinací, nemocničních pokojů a operačních sálů není příliš vhodné pro jazykové rozjímání.

Naštěstí se můžeme v klidu domova (pokud, pravda, právě nejsme hospitalizováni) začíst do nové příručky o lékařské mluvě, avšak ne pouze o ní. Jmenuje se Jazykozpyt medicíny; s podtitulem Knížka o medicínské terminologii nejen pro zdravotníky ji lékařům-internistům Vladimíru Pacovskému a Petru Suchardovi vydalo pražské nakladatelství Galén. Nesmí nás odradit nepřitažlivá obálka ani nenápaditá grafická úprava, hodná spíše nějaké nezáživné středoškolské učebnice z osmdesátých let. O čem se zde na 131 stranách píše, naznačují názvy kapitol: I. Jazyk medicíny, II. Historie medicínského jazyka, III. Medicína v umění a mezi lidmi, IV. Proč se to tak jmenuje.

V úvodu autoři připomínají, že knize předcházela skripta Medicínská terminologie: informatorium pro studenty, zdravotníky i zvídavé laiky (Karolinum 2004), ta »vzbudila značný zájem«, a tak je tu »text v nové, přepracované a podstatně doplněné knižní podobě«. Avšak »Jazykozpyt medicíny (...) není klasickou učebnicí. Je terminologickým doplňkem a inspiromatem pro zájemce o lékařskou terminologii a pro uživatele odborného výraziva v běžné klinické praxi. (...) Snažili jsme se, aby text byl srozumitelný čtenářům různého zaměření (a také různého vzdělání). Úmyslně jsme střídali kapitoly žánrově odlišné a nestejně náročné. Je to nabídka ,à  la carte‘ a prosíme čtenáře, ať si sám vybere, co ho zaujme.« Kulantní prosba! Nelze jí nevyhovět.

Do Jazykozpytu medicíny se můžeme ponořit opravdu kdekoli, snad jen seznamem použité a doporučené literatury bychom začínat neměli, neboť by nám následující pěkný čtenářský zážitek zbytečně pokazil: divili bychom se, proč se tam odkazuje ke starým vydáním knih, když mezitím vyšla nová, přepracovaná (Šmírbuch jazyka českého, Zakopaný pes aj.), a ještě bychom si lámali hlavu, kdo to byl J. Trávníček, autor Slovníku jazyka českého, když známe jenom povedeného akademika Františka Trávníčka, jenž si kdysi onen lexikon, dílo spíše Pavla Váši, neoprávněně přisvojil. Ale to je jiná historie.

Otevřeme-li Jazykozpyt medicíny třeba na místě titulku Medicína nabízí svůj slovník, narazíme na tento postřeh: »Pojmy z medicínské terminoliogie se užívají i k označení mimolékařských skutečností. Ostatně už Pavel Eisner si pro pečlivé vyšetření češtiny vypůjčil medicínské názvosloví, jak svědčí název jeho knihy Čeština poklepem a poslechem.« A následuje soupis frazeologismů se závěrečnou distancí od floskulí jako »něco se musí ,vydejchat‘, administrativa potřebuje ,zeštíhlet‘ apod.«

Takže - je možné »rentgenovat očima, pronikavě prohlížet. Můžeme diagnostikovat (tj. rozpoznat, analyzovat a zhodnotit) nějaký problém. Být imunní znamená nejen odolnost k infekcím, ale i proti výtkám či domluvám. Mít stejnou krevní skupinu je metaforické srovnání s myšlenkovým a pocitovým spřízněním. (...) Kdo trpí před cestováním nervozitou a duševním neklidem, má cestovní horečku. Anatomický pojem nervus rerum znamená hlavní věc, hybnou sílu. O upovídaných (žvanivých, ukecaných) lidech se říká, že mají slovní průjem, logoreu (logorrhoe - řec. Logos je slovo, rhoia tok, proud).« A to je docela vhodná pobídka k ukončení pokusu o propagaci knížky, jež by, jak se psává, »neměla zapadnout«. Mít hezčí kabát, nezapadla by zcela určitě. Ale takto? Těžko říct.