EVERGREENY
John Brown či strojvůdce Příhoda mají své příběhy. Publicista Michal Bystrov o nich píše v nové knize.
Johni Brownové z písně o černému muži pod bičem otrokáře byli dva. Jeden z nich byl onen známý bojovník proti otroctví, jehož přílišná horlivost si tu a tam nezadala s tím, co bychom dnes mohli označit za teroristické metody. Druhý byl skotský voják téhož jména, o němž si jeho spolubojovníci, když si z něj chtěli vystřelit, prozpěvovali známé „John Brown mrtev je a tělo jeho tlí“. Když 12. massachusettský regiment při svém přesunu s popěvkem na rtech zatarasil cestu kočáru básnířky Julie Ward-Howeové, opatřila tato dáma zaslechnutou pěknou melodii méně obhroublým textem a vznikla legendární píseň, jak ji známe dnes. 

Dylanologovo pátrání 
Hudební publicista Michal Bystrov je horlivým dylanologem a milovníkem „dřevní“ americké hudby, jehož mysl převážně těká Apalačským pohořím a mississippskými břehy. Pro kulturní měsíčník UNI připravuje seriál Příběhy písní: „Jsou písně, které stojí za to poslouchat. Jsou písně, o kterých stojí za to přemýšlet. A jsou písně, u kterých stojí za to znát celý příběh,“ říká motto série, jejíchž dvacet kapitol nyní vydalo nakladatelství Galén v podobě bohatě vypravené čtvercové knížky. 
Jedná se většinou o notoricky známé písně, které veřejnost vágně označuje za „anglosaské tradicionály“. Že tomu tak vždy není, snad ani nepřekvapí: koneckonců také u mnohé české „lidovky“ (třeba Vínečka bílého) známe jméno i datum narození autora. 

Matylda je pytel 
Bystrovovi ale především jde o události, které ke vzniku písně vedly, a tak před čtenářem rozvíří rej drobných obrázků a detailů z prostředí hloubení tunelů, železnic, dřevěných černošských čtvrtí, bahamských přístavů, britských chudobinců i meteorologie. 
Životopis Jamese Pierponta, bonvivána a autora slavných Rolniček, je téměř cimrmanovský, proslulá Matylda, co s ní kdekdo tančí valčík, není nic jiného než pytel, ve kterém nosí australští tuláci svůj skrovný majetek. Ano, řeč je o úderníku Johnu Henrym, který hloubil tunel rychleji než parní vrták, statečném strojvůdci Příhodovi (Casey Jones), zavražděné Delii, opilé posádce šalupy John B. 
Slavné Blues špitálu sv. Jakuba pojednává o nepříjemné pohlavní chorobě a kapitola o písni Joe Hill odhalí leccos z dramatických dějin amerických odborů. A možná si je čtenář konečně přestane plést, jejich záměnu Bystrov označuje za častý nešvar i mezi folkloristy. 

Cohenův hit 
Příběhy písní jsou pochopitelně kompilátem z mnoha pramenů, které před Bystrovem odhalili američtí a angličtí folkloristé, budiž autorovi ale hra na Američana Alana Lomaxe, legendárního sběratele lidové i „lidové“ hudby, přána. Jeho knížka je dostatečně přitažlivá na to, aby k žánru, který Bystrov propaguje nejčastěji, přivábila další zájemce. 
Autorskou prací v pravém slova smyslu je překlad rozebíraného písňového textu na začátku každé kapitoly. Ten je vždy doslovný, v češtině tedy nerýmující se a nezvukomalebný, což ale nevadí - básnických obratů a licencí si čtenář užije v příloze: výběru českých převodů zmíněných písní. Stojvůdce Příhoda, Podivný spáč, Hádej, Matyldo, Zvedněte kotvy, Růže z Texasu... 
Tři kapitoly se od většiny knihy liší. Úvodní dvě zkoumají pozadí dobře známých hitů písničkářů Leonarda Cohena a Bobbie Gentryové. Za Cohenovou Seems So Long Ago, Nancy se skrývá příběh sebevraždy rozhárané dívky, která se nestihla dožít uvolnění konce šedesátých let, jednohitový zázrak Gentryová o své Ode To Billie Joe opakovaně odmítá cokoliv prozradit a Bystrovovi se tak postarala o nejzbytečnější kapitolu knihy. 

Kdo tam visí na špagátě? 
Závěr je naopak velmi vydařený. Je jím Žalostná píseň o balonu Kysibelce, který se zřítil na pražské Zemské výstavě v roce 1891. Pasažéři zázračně přežili, ale prý se od té doby traduje veršík „Ve Stromovce na akátě visí prdel na špagátě“. A ač Příběhům písní není vcelku co vytknout, stálo by rozhodně za to přečíst si od Michala Bystrova příběhy evergreenů Na kopečku v Africe či Utíkala Káča kolem rybníka.