PÍSNĚ SLIZSKÉHO MLÁDÍ

Jiří Dědeček je písničkář, básník, překladatel, spisovatel, předseda českého PEN klubu a taky spoluautor učebnice Českého jazyka a literatury pro 9. třídu. Kdo zná jeho knihu Oběžník, ví, že jeho puberta byla pěkně hormonálně zatížená. O pár let později začal sepisovat své básně lechtivé, ba neslušné. Občas z nich citoval na koncertech, pustil je mezi známé v strojopisném formátu pod názvem Slizské písně, ale na vydání si počkaly přes třicet let.
Vycházejí v malé knížečce kapesního formátu 14x9 cm, a to je ještě stránka skoro prázdná. Dědeček sám píše, že by ho potěšilo, kdyby se staly součástí dámských kabelek a to volné místo kolem básní (valnou většinou jde o čtyřverší) by mohly dámy využít k zapisování si poznámek či telefonních čísel. Upřímně řečeno, pokud chcete, pánové, potěšit své děvče jako dárkem touto knihou, je to rozhodnutí odvážné a věnování bych rozhodně psal na vakát, nikoliv pod některou z básní. Sbírka je členěna na dvě části: Z přetlaku testosteronu a ...a z mladické nerozvážnosti; kromě juvenilií přidal autor i pár básní zralého věku. V doslovu uvádí, že tak učinil „z vrozené hravosti po operaci prostaty“.
Už motto sbírky „Rozkroky, rozkroky, rozkroky, všichni jsme vašimi poskoky...“ připomene povzdech Vodňanského: „Freude, Freude, Freude, vždycky na tě dojde“.
Upřímně řečeno, některé, ba mnohé, Dědečkovy verše této sbírky jsou drsné nad míru v kraji obvyklou i v současné době, kdy se na nějaká tabu nehraje, natož v sedmdesátých letech, kdy vznikaly. Ale je z nich cítit i radost nejen živočišná, ale i literární, když se povede neotřelý rým. Třeba v Cestě vlakem Dědeček do rýmovánky použije takový gramatický kalibr jako přechodník: „Vracel jsem se vlakem z Plzně / čísi děvče cestou przně.“ Nebo slogan, až srdce zaplesá: „Pohraj si s mým ňadrem / pak je utři hadrem“. Nevím, jestli by dostal znovu zakázku na učebnici pro ZŠ, kdyby příslušná komise znala jeho čtyřverší Moje milá: „Moje milá, nezletilá, k smrti ráda smilní. / To je prima, já jsem zase trochu pedofilní.“
Citovat ze sbírky je pro mne trochu dilema, protože básně jsou tak krátké, že to láká zařadit je celé. A to by byla pro potenciálního čtenáře škoda. Tak naopak nabídnu jen dva názvy básní a zkuste si, jestli k nim dotvoříte erotické čtyřverší nebo podobný útvar: Neradostné dětství anarchisty Bakunina a Baladický příběh ze života člověka, který by rád šetřil elektrickou energií, ale nemůže, protože nedosáhne na vypínač. Tak co, troufnete si?