Každého folkaře to jednou čeká: neodolá a skočí po hlavě do rockových vod. Dylana před třiceti lety provázelo ortodoxní publikum soustavným bučením. V době všeobecného křížení a dočasných koalic každého s každým se dnes zdá, že ze strany posluchačů už žádné nebezpečí nehrozí. Zdánlivě se vlastně s písničkou nic podstatného nemůže stát: folkař zůstává i s podporou citlivého bubeníka nevalně frázujícím, mírně falešným a rozevlátým vypravěčem. Písnička je proměnlivá, vydrží všechno. Zdánlivě je nesmrtelná; akordy i slova zůstávají.
Udělali jsme nedávno malý experiment: sezval jsem do pražského Music City všechny hráče, s kterými jsem měl tu čest živě improvizovat na pódiu. Nahráli jsme tak s více méně náhodným výběrem kamarádů čtrnáct písní, některé pouze v jedné verzi, bez zkoušení, jako pokus o naskenování nálady chvíle, našich současných možností a tlaku doby. Vydal jsem se zbaběle v dylanovských stopách. Sdíleli jsme jeden prostor, nástroje se přirozeně prolínaly, každý si intuitivně vybral svůj podíl tvůrčího dotvoření, domyšlení nahozeného tématu. Muzikanti přicházeli a odcházeli, hudební tvář písniček se nám měnila pod rukama, bylo to fascinující, dobrodružné. Ale k ničemu.
Dostal jsem proto za úkol překousnout své zlozvyky - a naučit se pracovat. S ETC... Vládi Mišíka se v různých podobách potkávám na festivalech, s jednotlivými hráči v klubech. Oživili jsme společný kolos Dobré úrody a ve studiu 3bees nahráli základy dvaadvaceti písní; rozešli jsme se s tím, že si každý své party dohraje doma sám. Stalo se. Písničky mezi námi poletovaly jako splašené kachny, nápady se vrstvily, mizely a zase se vracely jako spodní proudy ponorné řeky. Trpká otázka: kterou verzi vybrat? Srovnat formu do přehledného a zapamatovatelného schématu, nebo trvat jako rozmazlené dítě na své původní představě? S rozechvěním předkládáme výsledek podivuhodné chemie společně sdílené citlivosti. Téma ponorné řeky v nás se snad znovu vynoří v jiné, nečekané podobě. Nechám se rád vláčet k dalšímu dobrodružství s muzikanty, kterých si vážím a které mám neskonale rád.
Vladimír Merta