Máme Lékařské repetitorium 2003
Úsilí profesorů Karla Horkého, Jana Petráška, dvaadvaceti pořadatelů jednotlivých medicínských oborů, třiadvacetičlenné redakční rady a více než čtyř stovek autorů bylo úspěšně završeno. Máme v rukou Lékařské repetitorium 2003 vydané péčí nakladatelství Galén.
Pro ty z nás, kteří plnili medicínské povolání v druhé polovině dvacátého století, jsou minulá čtyři vydání repetitorií spojena se jménem profesora Charváta. Do prvého vydání, které navazovalo na předválečné „lékařské kalendáře“, přidal pan profesor „k abecednímu uspořádání hlavních údajů o nejčastějších nemocech nebo příhodách, s nimiž se praktik setkával, některé obecnější kapitoly, respektive přehledy“. Od vydání k vydání přehledných kapitol přibývalo. Pro vydání z roku 1967 napsal rozsáhlý „úvod do patogenetického myšlení ve vnitřním lékařství“. Velkou pozornost věnoval genetice, která už tehdy pronikala do praktické medicíny. Imunologům udělal radost podkapitolou z imunologie. V imunitním systému viděl strážce individuality a integrity našeho organismu. „Můžeme jej chápat jako jeden z informačních systémů - kromě humorálního a nervového.“ Zde už jsme také četli věty: „Vědomosti se hromadí tak, že se při vertikálním pronikání do hloubky ztrácí horizontální kontakt. Medicína se z dřívější své šířky zužuje, fragmentuje a pacient přitom ztrácí svou totožnost.“ A v závěru předmluvy čteme: „Většina knih dosud vězí v tradici, ze které se vybavujeme jen obtížně a zvolna.“
Pro Lékařské repetitorium z roku 1981, které odborně redigoval profesor Štork, napsal profesor Charvát už jen předmluvu. V ní vyjádřil myšlenky, které se staly inspirací a nabádavou výzvou pro pořadatele dnešního repetitoria: „Při ohromném civilizačním a technickém rozvoji nepřekvapuje, že v nejednom ohledu dnes stůněme jinak než naši předkové.“ A v závěru: „Je toho příliš mnoho. Musíme se spokojit s příručkou, která by sloužila okamžité praktické potřebě a odpovídala současným znalostem.“
Repetitorium bere lékař do ruky pro rychlou okamžitou informaci. Někdy v ní spěšně listuje v tísni a hledá v nalezeném hesle pomocníka pro neodkladné jednání. Recenzent má výsadu. Může se nad encyklopedií zamyslet jako nad celkem. Svou úvahu však musí opět odvíjet od Charvátova závěru předmluvy z roku 1981: „Nejsem si jist, že by bylo dnes už možno napsat malou patofyziologii, kde by se praktik dověděl „snadno a rychle“ o všech koncepčních novinkách.“ To si uvědomili i tvůrci přehledné medicínské encyklopedie, kterou připravili pro lékaře pracující na zlomu dvou tisíciletí. Nepodlehli vábničce souborných úvodních přehledů a vytvořili živé kompendium. Snad je lze považovat za medicínskou encyklopedii postmoderní epochy, dovolíme-li si exkurzi do světa umění a obecné kultury. Celostnost je tu dána pohledy z různých úhlů, souvislostmi spíš čtenářsky objevovanými než autorsky hlásanými. Redakční rada provedla primární výběr hesel a rozdělila je podle závažnosti na dlouhá, střední a krátká, a vytvořila tak základní půdorys celého díla. Je třeba ocenit kázeň, s níž autoři zareagovali a ve vymezených prostorech posuzovali váhu každého odstavce, někdy i věty. V řadě případů autor, který v roce 1981 rozvedl důvěrně známou tematiku jako příběh, dnes vytvořil výstižné přesně formulované heslo.
Jsme svědky transformace klasické medicíny na biologicky chápaný systém poruch. Fenotyp je stále úspěšněji objasňován na buněčné a molekulární úrovni. Proto je například v souboru hesel kladen takový důraz na skupinu lyzosomálních enzymopatií, střádavých lyzosomálních onemocnění, na chromozomální aberace, choroby s různými typy mutací a na geneticky podmíněné anomálie. Zcela soudobě jsou zpracovány virové, bakteriální a parazitární infekce.
Opomenuty nejsou infekce, které jsou ve velké části světa již eradikovány. Zvýšená možnost přenosu infekcí leteckou dopravou si vynutila zařazení tropických nemocí. Velký posun je patrný v klinicky koncipovaných imunologických textech, které se opírají o nejnovější badatelské výsledky. U hesel, kde by důsledné abecední uspořádání vedlo k jejich nelogickému rozptýlení, vytvořili pořadatelé devět tematických celků. Tento postup byl velmi racionální, v některých případech přímo nutný. Uveďme některé velmi zasvěceně pojaté celky: anémie, arteriální hypertenze, infarkt myokardu, intoxikace, vitaminové karence, popáleniny, tuberkulóza. Vznikla i neplánovaná sdružení hesel: syndromy, leukémie, nádory, poranění, zlomeniny, embolie, kožní infekce, keratitidy. K úplnosti kompendia přispívá i zařazení hesel s „informační“ výtěžností. Uvedu jen některá: antikoncepce, krevní deriváty, transfúzní přípravky, kojenecká výživa, zabezpečení ve stáří, rizika z ionizujícího záření. Rysy soudobosti a aktuálnosti vtiskují repetitoriu hesla jako patologické hráčství, bioterorismus, poranění airbagem. Některá hesla jsou „dvouhlasá“. Chirurgova či porodníkova asistence je zde skromně označena jako „dodatek“.
V minulých repetitoriích bylo věnováno mnoho místa chemoterapeutikům, antibiotikům a nežádoucím účinkům při jejich podávání. Dnes je již patrno, že znalosti o těchto lécích jsou vtištěny do lékařského povědomí, a proto není nutné věnovat jim mimořádnou pozornost. V roce 1967 jsem do třetího vydání repetitoria napsal informativní text o mikrobiálních komplikacích při léčbě antibiotiky. Byl to nový a alarmující jev. V dnešní příručce si lze přečíst stručné heslo postantibiotická kolitida. Problém je jím pokryt zasvěceně a bezezbytku. Pro třetí vydání objednal pan profesor Charvát v Mikrobiologickém ústavu přehledný článek o zasílání materiálu k mikrobiologickému vyšetření. Věděl, že se v této oblasti často dělají chyby. V dnešním repetitoriu mikrobiologie ustoupila do pozadí. Přesto například v heslech gonorea a granuloma inguinale si lze přečíst přesné odstavce o laboratorním vyšetření.
Zdůraznil jsem již výše, že pro nové repetitorium je charakteristický jeden rys: úspornost a přesnost vyjadřování. Čím houževnatěji se blížíme k medicíně založené na důkazech, tím lépe vidíme, více víme, a proto účinněji předáváme novými jednoduššími formami vše nově poznané.
V roce 1935 vyšlo první číslo Vědy a  života, časopisu pro popularizaci vědy. Karel Čapek mu napsal na cestu: „Nikdy v dějinách světa nebylo tolik možností a nikdy nebyla tak naléhavá potřeba univerzálního vzdělání. Vědění nebude k ničemu, nebude-li stále a pozorně obraceno v obecné vzdělání.“ V dnešních časech, kdy leckdy dost tvrdě diskutujeme o smyslu našich publikací a o funkčnosti časopisů psaných v mateřštině, jsou Čapkovy věty inspirací i pro medicínu. Vždyť i v našem prostředí platí: Převratné výsledky bádání budou k něčemu jen tehdy, budou-li stále a pozorně obraceny v obecné, široké medicínské vzdělávání. Pořadatelům a autorům Lékařského repetitoria 2003 jsme proto za mimořádné úsilí ubírat se touto cestou vděčni a děkujeme jim. Poděkování patří i nakladatelství Galén.
Profesor Blahoš v předmluvě dílo označuje za „určitý mezník v naší lékařské literatuře“. Připomíná nám, „kolik oddanosti našemu krásnému povolání bylo zapotřebí, aby mohlo vzniknout dílo tak monumentální“. Dodejme: z pera domácích autorů!