Po Keseyově antipsychiatrickém románu Vyhoďme ho z kola ven a Jonesové skandálních drbech ze života psychoanalytické společnosti Strach vzlétnout se představuje nový román popisující vždy přitažlivé zákulisí psychiatrické scény. Autorem je známý americký psychoterapeut, který se od klasické psychoanalýzy propracoval přes další pohledy, zejména pak existenciální, až k integrované (eklektické) terapii, do jejíž koncepce zahrnuje všechny využitelné prvky z údajně vzájemně nesmiřitelných škol, od behaviorismu až po zenový buddhismus. Tematika je aktuální: citové a sexuální vztahy mezi psychiatry a pacientkami. Hlavní dějovou linii rozvíjejí pestré vedlejší příběhy psychiatrů i jejich pacientů. Autorův přístup je kritický, je schopen vidět nejen přednosti, ale také chyby jak v konkrétní práci profesionálů, tak v celém systému psychoterapie.
V úvodu je probírán případ profesionálního selhání starého a zkušeného terapeuta, který údajně v zájmu pacientky přistoupil na její - zcela proti duchu terapie vyznívající - požadavek, že s ní stráví víkend "jako muž se ženou", pokud ona po dva roky bude dodržovat pravidla léčby. Sexuální konzumace typického přenosového vztahu (tedy vztahu neautentického, využitelného jako model v léčbě, ale nepřenosného do osobního života) přinesla zákonitě katastrofální důsledky. Tento případ je mementem zaznívajícím v celé knize, mementem rozšiřujícím se také na další neetické praktiky a postupy.
Základní dějová zápletka je sice rafinovaná, ale nikterak složitá. Justin, subalterní figura v celém dalším ději, dochází již pět let na psychoterapii, jejímž výsledkem má být jeho osvobození ze závislosti na tyranské manželce, které bude korunováno rozvodem. Rozhodný krok, který Justin provede, není však výsledkem terapie, ale důsledkem nové lásky k mladé dívce, která ho přesvědčí, aby opustil rodinu. Zhrzená manželka Carol, profesně velmi úspěšná a nebezpečná advokátka, která nijak nelituje odchodu svého slabošského partnera, ale které "jde o pomstu", se rozhodne, že svému manželovi uškodí nejvíce tím, že zničí kariéru jeho terapeuta Ernesta, s nímž zřejmě proti ní po celých pět let kul pikle. Na psychoterapeuty má spadeno také proto, že před lety ji jeden z nich sexuálně využíval a pak ji opustil.
Carol proto poněkud změní svou identitu a objedná se jako pacientka k Ernestovi, terapeutovi nadšenému svojí prací, pravda trochu naivnímu, ale poctivému a čistému jako křišťál. Navzdory analytickému výcviku směřuje Ernest k existenciálně humanistickému pojetí s požadavkem naprosté autenticity terapeuta. Tohoto dobrého člověka hodlá Carol vlákat do sexuálních tenat. Ernest však jednak není tak naivní, jak vypadá, jednak rozezvučí svou terapeutickou dovedností i některé skryté struny v duši Carol, takže ta začne postupně na bývalé i současné problémy nahlížet jinak, velice se polepší a v závěru podle Ernestových rad poskytuje terapeutické vedení zkušenému analytikovi v době jeho osobní krize. Svedení se tedy neuskutečnilo a výsledek léčby je obdivuhodný.
V paralelních dějových liniích má čtenář možnost seznámit se podrobně se strukturou i technikou supervizní práce, s mocenským bojem a sektářstvím v ortodoxním psychoanalytickém institutu, ale také s prací s umírajícími lidmi, se způsobem výkladu snů a hlavně se způsobem psychoterapeutické práce. Všechna tato témata jsou podána velmi věrohodně, živě a zajímavým způsobem. Knížka by byla dokonalá, kdyby byla koncipována jako soubor esejů. (To udělal např. Walker Percy, když po sepsání několika ničemných románů, jež měly ilustrovat semiotické teorie, vydal perfektní knihu esejů Lost in Cosmos - The Last Self-Help Book).
Po stránce literární je tedy pohled poněkud méně radostný. Román psaný jako ilustrace teze, byť zcela správné, že autentický terapeut bude nejen lepší, ale také úspěšnější než terapeut "cvičený", omezuje postupně čím dál více svobodu jednajících postav. Přestože na počátku děje vypadají všechny figury plnokrevně, plasticky a věrohodně, stávají se postupně pouhými loutkami směřujícími kvapem k předepsanému happyendu. Po úspěšné expozici dochází k problematické kolizi, peripetie nedodají příběhu šťávu a svoje krize řeší všechny postavy tak zdárně, že ve mně vyvolaly přesvědčení, že si předem nastudovaly "Poučení z krizového vývoje" a nyní je aplikují. Katastrofa se žádná nekoná, ba i neúspěšný hráč pokeru se od supervizního analytika naučí správně blufovat, takže rozbije bank, jeho školitel zase objeví, že smysl života nespočívá v hromadění peněz, a Carol je na nejlepší cestě, aby se znovu a tentokrát šťastně provdala. Katarze se tak rozpíjí v nepravděpodobně šťastných náhodách v hollywoodském stylu a neosvěží ji už ani vzpomínka na Vonnegutovo boko-maru.
Odmyslíme-li si však toto klišé, můžeme knihu přijmout jako bohatý zdroj informací o zásadních myšlenkách psychoterapie i o její konkrétní aplikaci ve specifické oblasti USA, jakou je severní Kalifornie a především San Francisco. Za velmi cennou lze považovat úvodní část, která je napsána zcela věrohodně, takže připomíná skutečné záznamy z protokolů etických komisí Americké psychiatrické asociace. Stejně živé jsou dialogy vedené v léčebném kontextu - autor si vybral převážně seduktivní pacientky, jejich jednání je však pro všechny lékaře jasným varováním. Velmi cenné jsou reflexe a úvahy všech terapeutů: Ernesta, jeho alter-ega Paula i jeho supervizora Marshala, které jsou nepochybně výrazem autorova poctivého hledání odpovědí na položené otázky.
Kniha se jistě stane předmětem diskusí; mělo by se diskutovat o zásadních problémech, které předkládá, ne však o jejím pohádkovém syžetu. Ten bych pokládal pouze za (velmi vysokou) daň z jinak cenného materiálu.