Dostal jsem mimořádně milý vánoční dárek: Postřehy kožního lékaře. Autorem je přítel, zcestovalý brněnský dermatovenerolog, autor jediné, kloudné, české a obrázky vybavené Dermatologie, profesor  Zdeněk Vlašín. Jsme alergizováni životopisnými „dílky“ z pera pomíjivých hvězd a hvězdiček, které k problematicky zaslouženému bohatství potřebují přidat pár korun za vyjevení intimností ze svého života. S těmito vydavatelskými přehmaty nemá Vlašínova knížka nic společného. Ba právě naopak. Na 144 stranách (i s obrázky) navozuje náladu velmi smutných bolševických let, jenže je to nálada našeho mládí, kdy si našinec ani neuvědomoval, kolik křivd komunističtí křiváci páchají a co všechno v lidském životě ničí. Vlašín to popisuje elegantně a beze zloby, jak jsme to ve svých dorosteneckých letech žili a přežili. Vlastně by se ta knížka měla jmenovat Vyprávění kožního lékaře. Je to povídání v pohodlném ušáku a událost jako kýžený odchod kreatur typu Stalina nebo Gottwalda je zcela překryta příhodami ze zkoušek z experimentálky nebo anatomky; otištění výzkumné práce dvou mediků nebo rozepnutí dalších dvou knoflíků ve výstřihu ztepilé medičky jsou nesouměřitelně významnější nežli všechny tehdejší komunistické zvrhlostí. V současnosti jsme již tak zpitomělí upovídaným zpolitizováním života, že si neuvědomujeme, jak málo nás to tehdy přivádělo z míry. Limity to mělo - někdy tak hrozné jako byl Palach nebo Zajíc - to se pak na chvíli objevil duch blanických rytířů.
Vykreslení bretšnajdrovské atmosféry známe i z pamětí profesora Vondráčka a jeho předchůdců, ale Vlašín ji obohacuje ostrou kritikou pokroucených současných hodnot, zejména intelektuálních, kde je více hodnoceno šikovné vyříznutí kosmeticky vadné bradavice nežli stanovení složité diagnózy. Ostatně, to je známo z ekonomického srovnání vysokoškolských vědců a ligových „čutálistů“. Záslužná je Vlašínova kniha i díky kritice současného stavu ve venerologii, kde veškeré výdobytky moderní prevence jsou obráceny vniveč přihlouplou ochranou osobních dat.
Popisy zkouškových fint z pohledu medika i z pohledu examinátora jsou skvělé a vrací čtenáře - i nemedické provenience - o takových 30-60 let nazpátek a vyvolávají vědoucí úsměvy. Sexuologická praxe zanechala v autorovi zřejmě hlubokou stopu a její popis je svým způsobem jedinečný, zejména ve spojení s dermatovenerologií, neboť tato generace je poslední, v níž slavný profesor Hynie zanechal svůj odkaz.
Pozoruhodné jsou krátké osvětové výlety do patogeneze ekzému a do homeopatie, kterou Vlašín elegantně deklasuje poznámkou, že nikdo ještě nepopsal homeopatické léčení zvířat. Na homeopatii a na klastrovou terapii je třeba mít nejen žaludek, ale také lidský mozek, který se dá manipulovat.
Popisy zkušeností z různých koutů světa jsou nejen zajímavé, jsou i cenné. Pro obrodu morálky se tolik očekává od návratu k náboženství, ale Vlašínův popis závislosti na islámu není v tom směru povzbuzující - i bez islámských teroristů.
Samostatnou částí knížky jsou autorovy osobní vzpomínky, zejména jeho trapasy, které lze diagnostikovat jako genetickou dispozicí k řetězovým nesnázím. Svou učitelskou deformaci nezapřel autor ani v poslední kapitole o znásilňování kůže tzv. ozdobami, které v současné svobodě osobnosti zasáhly i Národní galerii. Je výhodou, že to nositelé této pseudokultury smějí nosit na veřejnosti, a je výhodou, že ti normální o tom mohou bez újmy na zdraví a na svobodě mluvit. Končím, abych nebyl autorem nařknut z prndavosti 10, a touto zprávou mu děkuji za krásné sobotní dopoledne, kdy jsem jeho knížku mohl jedním tahem přečíst v posteli.