733 SLOV ÚVODEM

Milá čtenářko, vážený čtenáři,
než jsme se nadáli, uplynul třináctý rok v historii Křesel pro Fausta a vy držíte v rukou jedenáctý svazek knižního vydání těchto zajímavých besed s pracovníky, spolupracovníky a přáteli 1. lékařské fakulty Univerzity Karlovy.
Tento cyklus vznikl již v roce 2000 na základě snahy tehdejšího děkana 1. LF UK, profesora Štěpána Svačiny, představovat postupně veřejnosti, novinářům a dalším zájemcům významné osobnosti fakulty, jakož i osobnosti s fakultou úzce spolupracující. V této tradici pokračoval rovněž děkan profesor Tomáš Zima a nyní se rozhodl ji dále rozvíjet i profesor Aleksi Šedo, který převzal děkanské žezlo v září roku 2012. Jejich zásluhou jsem měl během uplynulých třinácti let nejen já, ale především návštěvníci Akademického klubu 1. LF UK ve Faustově domě v Praze možnost besedovat již se 170 hosty, reprezentujícími nejen různé medicínské obory a pracoviště fakulty, ale také mnohé oblasti mimo fakultu i medicínu. Postupně se tak vytváří mozaika, která ilustruje jak bohatý vědecký a odborný život fakulty, tak i její intelektuální a etické přesahy do dalších sfér, a současně představuje i vynikající osobnosti, jejichž pracovní, partnerské i prostě jen přátelské vztahy tuto akademickou instituci významně obohacují.
Letos bylo těch hostů dvanáct – a byli to hosté opět více než zajímaví, inspirativní a pozoruhodní. Vedle pedagogů a vědeckých pracovníků 1. LF UK – biochemika prof. Jana Borovanského, ortopeda prof. Pavla Dungla, kardiologa prof. Jaromíra Hradce, chirurgů prof. Jaroslava Lindnera a doc. Jana Švába, biochemika a lékařského genetika prof. Viktora Kožicha, psychologa prof. Michala Miovského a onkologů prof. Luboše Petruželky a doc. Petry Tesařové – proti mně letos v Křesle pro Fausta zasedli také tři vzácní hosté z jiných oblastí. Byli to ředitel Ústavu pro dějiny umění Filozofické fakulty UK prof. Jan Royt, významný český a švédský jaderný fyzik a zakladatel Nadace Charty 77 prof. František Janouch, a zejména Jeho Eminence Dominik kardinál Duka, arcibiskup pražský, metropolita a primas český.
A jak už se stalo zvykem, setkali jsme se také letos před koncem roku s představiteli společnosti, která podpořila knižní vydání besed Křesla pro Fausta. V letošním roce to byli JUDr. Violeta Jiráčková a doc. MUDr. Petr Korbelář, CSc., jednatelé společnosti IBI, s. r. o. S nimi k jednomu stolu usedli děkan 1. LF UK prof. MUDr. Aleksi Šedo, DrSc., a proděkan pro vnější vztahy a rozvoj fakulty prof. MUDr. Tomáš Zima, DrSc. A hovořilo se, jak už se rovněž stalo zvykem, především o různých aspektech vztahů mezi akademickým světem a světem zdravotnického průmyslu a obchodu.
Co říci o našich letošních hostech?
Především to, že je opět spojoval zejména hluboký vztah, ba téměř láska k oborům, jimiž se zabývají. Za všechny to vyjádřil profesor Dungl, když řekl: „Modlím se, abych mohl operovat co nejdéle.“ Ani náhodou však nejsou uzavřeni ve věžích ze slonoviny, soustředěni jen na úzký výsek světa; tak například umělecký historik profesor Royt zdůrazňuje: „Fascinuje mě historie, umění, ale i příroda či technika.“ Ze všech také mluví pokora, vyjádřená slovy
docenta Švába: „Nesnažím se vítězit nad přírodou.“ A totéž chtějí předat i svým následovníkům, jak to vyjádřil profesor Lindner: „Mladým chirurgům se snažím vštípit pokoru k oboru.“
Také letos se hosté vyjadřovali k faustovskému tématu a ani letos nebyly žádné dvě odpovědi stejné. Profesor František Janouch zdůrazňuje potřebu „nechodit kolem bezpráví a křivd a tvářit se přitom, jako by se nic nedělo“. Profesor Petruželka je přesvědčen, že nejen v onkologii, ale i v životě jako takovém „je důležité nic nevzdávat předem“. Poprvé jsme však od profesora Miovského slyšeli, jak předtím, než se začal věnovat své profesionální kariéře adiktologa, musel sám sebe překonat: „Mé faustovské téma,“ říká, „bylo dostat se na druhou stranu barikády.“
Nad tím vším se ale do popředí dere jediné – úcta k pravdě a poctivosti. Nejen ve vědě, ale i v životě. Proto docentka Tesařová říká, „nemám ráda Potěmkinovy vesnice“, profesor Kožich tvrdí „ve vědě je nejdůležitější pravda“, a proto se profesor Hradec diví, „nechápu, jak může vzdělaný lékař věřit na zázraky.“ Heslem „V duchu pravdy“ se řídí i kardinál Duka. A na otázku, co považuje v dnešním světě za důležité, hlavní a podstatné, odpovídá: „Za svou osobu bych řekl, že je to hodnota lidského života, přátelství, a s tím pak souvisí i hodnota rodiny.“
Ještě pregnantněji to vyjádřil profesor Borovanský, když vzpomínal na období krátce poté, co překonal velmi těžké onemocnění: „Čerty jsem odvrhl, orientuji se na anděly.“
Přeji vám, abyste i následující rok prožili v kruhu rodiny, přátel a andělů, a těším se za rok na shledanou.
Jaroslav Hořejší