„Ten, kdo nezná své dějiny, zůstane navždy dítětem,“ varuje jeden ze slavných citátů. „Nedospělost“ se pak projevuje různými příznaky. Jeden z nejzhoubnějších je ten, že dochází k ignoraci minulosti - „vše začalo až s mým životem, činností, event. s mou generací“.
Mimo jiné i proto si všechny vědní obory pěstují svoji historii. Ty moudré pak na ni mají specializované pracovníky a ty nejmoudřejší dokonce specializované ústavy.
Monografické zpracování dějin lékařství (ale i jiného oboru) je vzácnou záležitostí. Zatímco odborných monografií vychází každý rok několik set, kniha o dějinách lékařství se objevuje jednou za několik desítek let. U nás to byly publikace napsané pod vedením M. Vojtkové (1970) a dr. L. Niklíčka (1985), ale žádná z nich nebyla dovedena alespoň do poloviny minulého století. Oba autoři této nejnovější monografie - Petr Svobodný a Ludmila Hlaváčková - patří bezesporu k našim nejvýznamnějším znalcům dějin medicíny, lékařské fakulty i Univerzity Karlovy.
Netroufám si hodnotit toto dílo historiograficky. Četl jsem je jako klinický lékař, kterému význam historie nezůstal utajen. Je až neuvěřitelné, kolik nových, zajímavých poznatků jsem se dočetl, kolik svých názorů poopravil. A znovu jsem se přesvědčil, že historické povědomí silně podporuje (v medicíně tolik potřebný) pocit pokory a skromnosti.
Se zájmem (a opakovaně) jsem prohlížel nádherné ilustrace, o jejichž jsoucnosti jsem neměl (bohužel!) ponětí. A k některým kapitolám jsem se se zájmem vracel opakovaně, tak byly zajímavé.
Myslím, že oba autoři-nelékaři vytvořili pro nás lékaře dílo mimořádné hodnoty. Patří jim za to náš obdiv a poděkování. Nakladatelství Triton vyrobilo po tiskařské stránce knihu mimořádně kvalitní a prokázalo, že mimo „knížeček do kapsy“ umí i krásné velké monografie.