Vladimír Kouřil (*10. listopadu 1944, Těšetice u Olomouce). Český hudební publicista.
Od roku 1949 žije v Praze, absolvent vodohospodářské průmyslovky. Zažil začátky našeho rock’n’rollu a v druhé polovině šedesátých let se podílel na organizování rockové scény. V roce 1972 se stal členem a aktivistou Jazzové sekce Svazu hudebníků ČSR. Publikoval v materiálech Jazzové sekce (Bulletin JAZZ, Zpravodaj 43-10-88) a podílel se na organizaci Pražských jazzových dnů. Roku 1984 byla činnost Jazzové sekce zakázána, 2. září 1986 byl jako tajemník Sekce zatčen s celým výborem a odsouzen na 10 měsíců nepodmíněně. V roce 1991 byl soudně rehabilitován a v roce 2013 obdržel ocenění účastníka odboje a odporu proti komunismu.
Na oficiální scéně publikoval v Gramorevui a po roce 1989 spolupracoval s řadou dalších hudebních časopisů. Je autorem doprovodných textů pro hudební nosiče, v současnosti píše pravidelně pro kulturní magazín UNI. Od roku 1998 uvádí pravidelný poslechový měsíčník Jazzmánie.
Autor knižních publikací Český rock’n’roll 1956–1969 (1981), Starý a mladý pán hrají jazz (1998), Jazzová sekce v čase a nečase 1971–1987 (1999), Divná hudba dob nekalých (2006), Africké květiny (2016), Kámen a mouka (2017), Cesty clonou (2019), Krajina černého kosa (2021), Concerto grosso pro jazz a disharmonii doby (2021), Na pouti (2023). V roce 2023 připravil k vydání básnickou sbírku Když jsme spolu pod hvězdami žili.