Úvod
„Jsou dvě různé věci: věda a domýšlivost.
Věda dává znalost a domýšlivost pak nevědomost.“
(Hippokratés)

Dějiny vědních oborů se staly námětem řady vědeckých a populárně naučných publikací, a ne jinak je tomu i v oblasti medicíny. Proto i tato práce, která nese název „Aulus Cornelius Celsus a jeho místo v dějinách lékařství“, chce přispět podrobným rozborem Celsova díla De medicina z několika různých aspektů k doplnění poznatků o tomto spisu, který se stal nejlepším a nejslavnějším lékařským dílem v latině, a vyzdvihnout autorův přínos k takovým tématům, jež mají co říci i dnešní době.
V práci si klademe řadu otázek: Jaké místo měl Celsův spis De medicina mezi jinými spisy o lékařství v antice? Kým byl Aulus Cornelius Celsus? Patřil Celsus k nějaké lékařské škole? Z jakých zdrojů čerpal? Dají se v Celsově díle vysledovat témata aktuální pro dnešní medicínu? Co přináší Celsus nového ve srovnání se svými předchůdci, současníky i následovníky? Jaký je jeho přínos ke vzniku latinské lékařské terminologie? Jaká byla recepce Celsova spisu v dobách pozdějších? aj. Těmto otázkám jsou věnovány následující kapitoly.
V první kapitole popisujeme dějiny lékařství v antice tak, jak je dnes známe z odborné literatury, protože tyto dějiny se v Celsově spise obrážejí. V druhé kapitole se pak věnujeme dílům, která ač nejsou svým zaměřením lékařská, některé zmínky o lékařství obsahují, což nám umožní Celsovo dílo lépe pochopit a zhodnotit jeho místo v celkovém historickém a literárním kontextu. Zmínky o lékařství uvádíme v originále i českém, převážně vlastním překladu. 
V dalších kapitolách charakterizujeme Celsovu osobnost, jeho encyklopedii nazvanou Artes i obsah spisu De medicina. Ilustrujeme obraz dějin lékařství, jak jej Celsus vytváří v Předmluvě k uvedenému spisu (Prooemium), i autorův postoj k jednotlivým názorům lékařských škol – školy racionalistické, empirické a metodické, které se vytvořily v helénistickém Řecku a které ovlivňovaly i postoj lékařů ve starověkém Římě. Ze spisu vybíráme především taková témata, která považujeme za nejdůležitější z hlediska Celsova přínosu k dějinám lékařství. Proto se věnujeme otázkám životosprávy, kdy se v Celsově pojetí nejedná pouze o popis nemocí a jejich léčby, ale také o způsob života zdravého člověka. Celsovo pojetí konfrontujeme s dílem hippokratovských lékařů i s představami a učením naší moderní doby. V historickém vývoji zpracováváme i další důležité téma – základní principy hydroterapie.
V tematické náplni naší práce pokračujeme obsažnými kapitolami zabývajícími se vznikem a užíváním latinské lékařské terminologie ve spisu De medicina, která představuje nejlépe zdokumentovanou složku odborného jazyka. Charakterizujeme různé způsoby vzniku lékařských termínů, zejména terminologizaci sémantickou, přejímání a funkci cizích slov v terminologii – vzhledem k povaze literárních zdrojů slov řeckých – a analyzujeme typologii syntaktických konstrukcí lékařských kolokačních termínů. Celkový obraz terminologie užívané u Aula Cornelia Celsa doplňujeme jejím srovnáním s lékařskou terminologií v současné češtině. Naši práci věnovanou Aulu Corneliu Celsovi a jeho místu v dějinách lékařství uzavíráme přehledem recepce Celsova spisu v antice, středověku i novověku.
Práce je založena na rozsáhlém studiu pramenů v originále. Mimo spis Aula Cornelia Celsa De medicina jsme zpracovali tato díla (řazeno chronologicky): Hippokratés De victu, Aphorismi, De diaeta salubri, De alimento a De aere, aquis et locis, M. Tul­lius Cicero Cato Maior De senectute a De natura deorum, Vitruvius Pollio De archi­tectura, Scribonius Largus Compositiones, C. Plinius Secundus Naturalis historia, Aulus Gellius Noctes Atticae; z období pozdního starověku Pseudo-Apuleius Herbarius, Pseudo-Musa De herba vettonica, Anonymi de taxone liber, Sextus Placitus Liber medicinae ex animalibus pecoribus et bestiis vel avibus, Cassius Felix De medi­cina a Marcellus Empiricus De medicamentis. V dílčích pasážích odkazujeme i na díla dalších autorů. Těžiště však tvoří excerpce všech osmi knih Celsova spisu De medicina. Jako zdroj materiálu současné české lékařské terminologie posloužil slovník J. Kábrta a J. Kábrta jr. Lexicon medicum, který obsahuje termíny ze všech lékařských oborů i pojmenování léků.
Jednotlivé úryvky či příklady citujeme v originále, u Hippokrata v latinském překladu, a uvádíme vždy český, příp. slovenský překlad. Pokud český či slovenský překlad neexistuje nebo nebyl publikován, užíváme překlad vlastní, což je ve většině případů.
Metodologicky práce vychází primárně z excerpovaného materiálu, ze zkoumání jednotlivých konkrétních jevů, z jejich analýzy a směřuje k vyvození závěrů. V některých dílčích tématech, která jsou pojata jako srovnání, využíváme vedle analytické metody i metody srovnávací, komparativní. Jde především o srovnání názorů a postojů Celsových a základních principů lékařských škol, o komparaci myšlenek a postulátů Celsových a Hippokratových v oblasti životosprávy nebo o srovnání lékařské terminologie užívané v Celsově díle a lékařské terminologie současné češtiny.
V kapitolách týkajících se otázek terminologie předchází analytické části část teoretická, protože považujeme za užitečné a přínosné shrnout dosavadní vývoj teorie a ilustrovat přístupy českých i zahraničních lingvistů. Pojednáváme o vývoji definice pojmu „termín“, přičemž vycházíme ze systémového přístupu k jazyku, z rozlišování „slovo“ – „pojmenování“, a ze širšího pojetí „termínu“, kdy pod pojem „termín“ zahrnujeme jednotky speciální vrstvy slovní zásoby, z nichž se mnohé používají jako termíny, ale které mohou mít zároveň platnost i běžných pojmenování v neodborné oblasti. Zabýváme se vymezením pojmu „metafora“ a „metonymie“, definicí „kalku“ a postižením rozdílů mezi kalkováním a výpůjčkami, přičemž se snažíme naznačit i novější lingvistické přístupy. 
Excerpovaný materiál analyzujeme z hlediska zdrojů motivace pro přenášení významů, z hlediska původu termínů i jejich syntaktických struktur. Materiálový doplněk k analytickým částem práce uvádíme v příloze. K typologii kolokačních termínů využíváme nejmodernějších lingvistických metod, jakými jsou modely syntaktické a sémantické valence. Kde to povaha tématu dovoluje či spíše vyžaduje, uplatňujeme i metody matematicko-statistické, které slouží zobrazením materiálu v tabulkách a grafech k přesnější a názornější prezentaci výzkumného materiálu.
V práci citujeme české i zahraniční publikace. Pokud nebyly cizojazyčné zdroje dosud publikovány v češtině, přeložili jsme citované pasáže do češtiny. Tento český překlad uvádíme v textu, originál v poznámce pod čarou. Grafickou stránku bibliografických citací starších publikací, především slovníků, zachováváme v originále.
Některá témata z této práce byla již jako dílčí studie publikována. Zde je uvádíme v širší, doplněné či přepracované verzi s cílem podat co nejkomplexnější soubor poznatků o Celsově spisu De medicina a jeho přínosu k dějinám lékařství.