V krátkém časovém odstupu od vydání postgraduální učebnice Klinická neurologie - část obecná (nakladatelství Triton 2004, 976 str.) vychází postgraduální učebnice Speciální neurologie. Učebnice sice přímo nenavazuje na uvedenou Klinickou neurologii - část obecnou (v nakladatelství Triton je připravována ještě část speciální), řada autorů však napsala své části do obou publikací, čímž je zajištěna určitá návaznost obou učebnic. Speciální neurologie vychází z pozůstalosti prof. MUDr. Pavla Jedličky, DrSc. (pro ty, kteří jej znali, zvláště delší dobu, zcela nezapomenutelného; výrazně se podílel na postgraduálním vzdělávání neurologů od r. 1960 až do své smrti). Je rozhodující zásluhou jeho nástupce ve vedení Neurologické kliniky IPVZ Fakultní Thomayerovy nemocnice v Praze doc. MUDr. Otakara Kellera, CSc., že se podařilo učebnici dokončit a vzhledem k delšímu časovému odstupu od přípravy učebnice prof. Jedličkou aktualizovat.

Jak již to v kolektivních učebnicích bývá (i při maximálním úsilí editora), nejsou všechny kapitoly psány podobným způsobem. Čtenářům (studujícím) to přináší určité problémy. Postgraduální učebnice jsou však určeny nejen k systematickému studiu před atestací, ale také jako nezbytná příručka téměř ke každodenní potřebě.

I když citace prací uvedených v literatuře za každou kapitolou jsou jen ojediněle z r. 2000 a dalších let, nedochází v některých částech neurologie k tak rychlým změnám, aby učebnice nebyla dostatečně aktuální. Pro informaci v časopise jsem nemohl přečíst podrobně každou větu knihy. Mám jen několik připomínek, kterých jsem si spíše namátkou povšiml:
1. V kapitole Prionové infekce jsou zařazeny jako podkapitoly Progresivní multifokální leukoencefalopatie a AIDS. Domnívám se, že měly být uvedeny samostatně.
2. Dětské obrně, která byla u nás eradikována v r. 1963, je věnována celá 1 strana textu, zatímco podstatně častějšímu současnému problému post-poliomyelitického syndromu pouze 9 řádek.
3. Epidemická encefalitida je v současné době hodně obávané onemocnění v souvislosti s »ptačí chřipkou« a výskytem virů H5N1. Uvedený popis má spíše historickou cenu.
4. V publikaci jsem nenašel zmínku o tetanu, akutním onemocnění s neuromuskulárním postižením. I když se neurolog nepodílí většinou na léčbě, pak především z diferenciálně diagnostických důvodů by měl být o onemocnění informován i z neurologické učebnice.
5. V kapitole o apalickém syndromu je uvedeno kromě jiného, že vzniká při destrukci mozkového kmene; dále je sice uvedeno, že jde o dekortikaci, avšak že jde o částečné nebo kompletní uchování hypotalamických a kmenových funkcí již uvedeno není. Apalický syndrom sice začíná obrazem kmenového komatu, po jeho úpravě však nastoupí apalický symptomový komplex, tj. vegetativní stav.

Tyto nahodilé poznámky k údajům, kterých jsem si při rychlém přehlédnutí textu povšiml (jiné jsem mohl přehlédnout), však neznamenají, že vysoce neoceňuji přehlednost, ucelenost a úroveň naprosté většiny kapitol. Jako u každé knižní publikace, nejen učebnice, je však známo, že již v době, kdy je vydávána, je v některých oblastech zastaralá. Jde především o neurozobrazovací metody, neuroimunologii a genetiku. Každý čtenář, studující si musí být vědom, že učebnice nám poskytují přehled poznání z doby, kdy byly psány, a nové poznatky aktivně vyhledávat.

Považuji za nutné, aby každý neurolog měl novou Speciální neurologii v dostupné příruční knihovně. Při každodenní práci ocení, že ji potřebuje a je mu užitečná.