Dle vyjádření autorů bylo cílem knihy seznámit čtenáře s některými poznatky a trendy dalšího výzkumu v oblasti interakcí mezi imunitním a nervovým systémem. Zvolené téma je společensky závažné a aktuální, neboť se vztahuje k mechanismům patogenetického působení chronického psychosociálního stresu. Kniha sestává ze sedmi kapitol, které se svým obsahem a didaktickou úrovní značně liší. První čtyři kapitoly pojednávají přehledným způsobem o zákonitostech mezibuněčné komunikace v imunitním a nervovém systému a o cestách, kterými se oba systémy mohou vzájemně ovlivňovat. Text je vhodně doplněn názornými ilustracemi a schématy, dobře se čte a je srozumitelný biologicky vzdělanému čtenáři. Poslední dvě kapitoly shrnují výsledky dlouholeté výzkumné činnosti autorů především z oblasti studia alogenní reaktivity lymfocytů a neuronů a z oblasti poruch přenosu signálu membránovými bílkovinami u afektivních poruch. Tato část odpovídá svým formálním uspořádáním nárokům na vědeckou publikaci, je psaná vysoce odborným jazykem a je tudíž dobře přístupná pouze specialistům v oboru. Snaha o začlenění uváděných výsledků do širšího kontextu základního tématu knihy je málo zřejmá. Z pohledu praktického přínosu knihy pro širokou medicínskou veřejnost je potenciálně nejvýznamnější kapitola nazvaná Neuroimunomodulace a stres. Kapitola poskytuje historický vhled do problematiky a řadu významných faktických poznatků. Ve výkladu bohužel chybí novější poznatky z oblasti kognitivních neurověd, které dnes již dovolují integrovat znalosti z různých úrovní funkce imunitního a nervového systému do představy zahrnující celého jedince. Přes uvedené výhrady se domnívám, že vydání knihy Základy neuroimunomodulace je užitečným počinem, a že informace v ní uvedené mohou být prospěšné každému, kdo usiluje o hlubší pochopení této závažné problematiky.