Tato kniha obohacuje onkologickou i gastroenterologickou literaturu o (již dlouho nezpracované) téma karcinomu pankreatu. Hlavním autorem i pořadatelem této monografie je náš přední gastroenterolog doc. MUDr. Miroslav Zavoral, Ph.D. O tomto tématu nepíše poprvé, před 3 roky byla tato problematika předmětem jeho habilitační práce. Je bohužel klinickou zkušeností, že přes všechny pokroky v diagnostice i léčbě zůstává karcinom pankreatu jedním z nejzávažnějších nádorových onemocnění především pro jeho nepříznivou prognózu i při časné diagnostice (a ani ta není bohužel pravidlem), narůstající incidenci a neklesající mortalitu.

Doc. Zavoral si přizval ke spolupráci dalších 17 spolupracovníků. Jsou mezi nimi genetikové, biologové, chirurgové, onkologové, pracovník oddělení zobrazovacích metod i další gastroenterologové. Tato skupina specialistů různých oborů realizovala multidisciplinární koncepci této knihy.

Kniha je rozdělena do 11 kapitol zabývajících se daným tématem skutečně extenzivně. Od epidemiologie a rizikových faktorů (17 s.), přes molekulární genetiku (14 s.), vztah hereditární pankreatitidy a karcinomu pankreatu (14 s.), patologii a morfologickou klasifikaci (32 s.), k pilířovým kapitolám o klinickém obrazu a diagnostice (38 s.), zobrazovacích metodách (14 s.), stagingu (5 s. - proč samostatná kapitola?), až ke kapitolám o možnostech terapie (endoskopická, chirurgická, paliativní; celkem 116 s.).
Literatura je uváděna vždy za jednotlivými kapitolami, je přiměřeného rozsahu, moderní, odkazuje na práce s vročením 2003. Soubor zkratek a rejstřík středního rozsahu knihu ukončují. Vlastní text je doplněn 52 tabulkami a ilustrován 134(!) barevnými obrázky velmi dobré kvality (u mikrofotografií MUDr. Evy Honsové však není nikde uvedeno zvětšení).

Po formální stránce je kniha na výborné úrovni, nakladatelství Galén a Karolinum ji vypravily opravdu velmi pečlivě. Oceňuji mj. naprostou bezchybnost textu a věrnou reprodukci barev. Téma knihy nejen že doplňuje sérii onkologických monografií, ale připomíná i naši dlouholetou tradici pankreatologie, kterou téměř před sedmi desítkami let zahájil prof. K. Herfort a v níž pak pokračoval jeho žák prof. P. Fryč. Ačkoliv nejsem specializací gastroenterolog, přečetl jsem knihu s velkým zájmem a v mnohém jsem se poučil. Snad vyjádřím své hodnocení, když napíši, že pan profesor Herfort by z ní měl určitě velkou radost.