Předmluva
V roce 2005 oslavil osmdesáté narozeniny profesor MUDr. Jiří Widimský, DrSc. V posledních jednatřiceti letech čekalo setkání s ním každého českého lékaře, který se rozhodl věnovat kardiologii. Po tuto dobu zkouší totiž profesor Widimský atestace z kardiologie! Také proto jsem před ním v roce 1988 usedl i já, v té době s nejistotou, která provázela každého, kdo se k atestaci z kardiologie odhodlal. Je nutné připomenout, že tehdy bylo všechno docela jiné než dnes. Myslím, že jsem byl z »historického hlediska« v první dvacítce těch, kteří zkoušku absolvovali; byly to počátky vznikajících specializací jednotlivých oborů. Tak jako každého i mě pan profesor »nachytal« na jedné otázce, protože již v té době četl a pamatoval si více než kdokoliv z nás. Dají mi za pravdu asi všichni, kteří s ním prošli procesem zkoušení - každého z nás překvapoval a dodnes překvapuje rozsahem svých znalostí. Je až neuvěřitelné, kolik podrobností o nejrůznějších studiích nosí v paměti, stal se tím legendární. Kolikrát jsem mezi mladšími kardiology naslouchal diskusi o tom, jaké »nesmysly« při zkoušce vyžadoval!
A pak přišla chvíle, kdy jsem si povídal s doktorem Lubomírem Houdkem, ředitelem nakladatelství Galén, a společně jsme dospěli k názoru, že by stálo za to přiblížit tohoto velikána kardiologie našim kolegům a možná i širší veřejnosti. Vždyť vlastně asi nikdo neví, odkud pan profesor pochází, jaká byla jeho životní cesta, jak se dívá na naši kardiologii, na naše kardiology a v neposlední řadě - jaké jsou jeho zkušenosti ze zkoušení atestací. A také bychom rádi znali odpověď na otázku, jaké jsou jeho jiné záliby, když právě nečte odbornou literaturu, když právě nepíše další publikaci nebo monografii. Proto vznikla tato knížka, která má pro budoucí generace zachovat pohled na českou kardiologii očima mimořádné osobnosti, kterou jsem měl tu čest osobně poznat velmi zblízka. V rozhovorech jsem se dozvěděl mnoho podrobností o životě pana profesora, ale také jeho postřehy a zkušenosti z různých historických období, například z druhé světové války, z doby poválečné, z roku 1968, z období jeho pobytů ve Švédsku. Scházeli jsme se v jeho pracovně v pražském IKEM, kde prožil mnoho let své profesní kariéry, sešli jsme se také u něj doma s milou paní Dagmar Widimskou, a mohl jsem ho navštívit rovněž v jeho milované Lenoře na Šumavě, kam jezdí tak rád už mnoho let. Také tam jsem ovšem našel počítač a pracovnu, kde byla napsána mnohá odborná publikace a kde také vznikal rozhovor, v němž Jiří Widimský vzpomíná…