Prof. MUDr. Jiří Widimský, DrSc., FESC, patří k nejvýznamnějším osobnostem v historii české i československé kardiologie. V březnu loňského roku se v plné síle dožil 80. narozenin a v té době vznikl pozoruhodný projekt s cílem shrnout jeho životní příběh do knihy, která bude nejen plná životopisných údajů, ale bude výpovědí o člověku Jiřím Widimském, jeho rodině, době, ve které žil, a rovněž o české i československé kardiologii. Kniha má formu rozhovoru s panem profesorem Widimským a autorsky se jí ujal prof. Aschermann.

„Rozhovor s Jiřím Widimským“ je psán velmi živě a zajímavě. Dozvídáme se o jeho dětství (pozornosti čtenářů doporučuji zvláště stranu 28 s dopisem JW Ježíškovi), studiu medicíny i o prvních krůčcích mladého lékaře a výzkumníka. Kromě lidsky poutavého osudu profesora Widimského se můžeme dočíst o jeho spolupracovnících, učitelích i žácích. Zmiňováni jsou velikáni československé kardiologie a interny jako byli Charvát, Prusík, Herles, Brod, Fejfar, Ganz a další, které střední i mladší generace českých kardiologů zná jen z citací a knih.  Nesmírně zajímavé jsou pasáže o prvních výzkumných projektech (kdo si z dnešní generace mladých kardiologů dovede představit měření minutového objemu s odběry krve z femorální tepny na základě tikání metronomu a následné složité vynášení naměřených hodnot na logaritmický papír s výpočtem plochy pod křivkou - to byla práce na celý den) a posléze prvních výzkumných úspěších hodnocených pozitivně nejen doma, ale i v zahraničí.

Do života prof. Widimského významně zasáhla okupace naší země v roce 1968, která samozřejmě poznamenala osudy mnoha českých kardiologů, a tím i celých kardiologických ústavů. I toto období včetně normalizace je v knize popisováno. Nicméně 70. a 80. léta jsou z hlediska mezinárodních úspěchů prof. Widimského jeho nejvýznamnějším obdobím. Další, z hlediska praktického dopadu na českou kardiologii ještě významnější přínos, představuje působení prof. Widimského jako pedagoga a examinátora při kardiologických atestacích. Se svými encyklopedickými znalostmi jednotlivých studií je a byl nedostižný, však si na to řada z nás, kteří prošli kardiologickou atestací, dobře pamatuje. Rozhovor prof. Aschermanna s prof. Widimským doplňují v závěru knihy velice autentické poznámky jeho synů i řady jeho kardiologických souputníků.

Knihu o „Cestě za poznáním srdce“ si rádi přečtou všichni, kteří mají kardiologii rádi. Nalezneme v ní sami sebe, prostředí, ve kterém jsme žili a žijeme, naše vzájemné vztahy, úspěchy české kardiologie, ale i některé personální zvraty, které jsou často dědictvím doby, ve které se odehrály. Pro mladší generaci kardiologů může být svědectvím o člověku, který svým talentem, nesmírnou pílí a cílevědomostí předčil většinu svých současníků. Domnívám se, že spolu s Fejfarovou knihou „Česká kardiologie a kardiologové“ (Praha: Galén, 2001) je tento rozhovor nesmírně cennou připomínkou kořenů české kardiologie. Bylo by výborné, kdyby na rozhovor s Jiřím Widimským navázaly i rozhovory další. Kardiologická obec by se tak o sobě dozvěděla více než je tomu dnes a životní příběhy velikánů naší kardiologie by mohly být inspirující pro mladou generaci lékařů.