Sluchové vady jsou pro svůj negativní dopad na vývoj dítěte hodnoceny jako jedny z nejtěžších. Jde zejména o vady předlingválního období, které mají za následek zásadní narušení výstavby komunikačního systému dítěte. Nízká úroveň komunikačních kompetencí se všemi dalšími důsledky má stejně destruující účinek v sociálních dimenzích, jako nevelká schopnost sebereflexe, projevující se určitými specifickými změnami v chování některých sluchově postižených jedinců s přímým vlivem na proces jejich socializace.
Sebereflexe sluchově postižených se stala hlavním tématem výzkumu, s nímž seznamuje tato publikace. Na základě získaných, vyhodnocených a interpretovaných výsledků autor předložil zásady pro výchovnou práci v oblasti sebereflexe sluchově postižených dětí v takové podobě, aby na nich bylo možno založit některé specifické výchovné postupy ve speciálně-pedagogické praxi a rozpracovat je v pozdějších obdobích do specifických a se sebereflexí souvisejících výzkumů a teoretických prací.
Kniha by měla být základem pro další aktivity na poli teorie výchovy a vzdělávání, pro praktické výstupy přímo v rodinách sluchově postižených dětí, ve speciálních školách a v neposlední řadě také tématem pro přípravu budoucích speciálních pedagogů na pedagogických fakultách.