VLADIMÍR MERTA: BALLADES DE PRAGUE

Konečně! Proslulé album Vladimíra Merty, které jako jednadvacetiletý natočil shodou velkých náhod a okolností při svém studijním pobytu v Paříži na podzim roku 1968, vychází ve své původní originální podobě (včetně obalu) i u nás. Na několikerý pokus a po více než čtyřiceti letech... Ovšem i to dotváří legendu, jež se kolem v mnoha ohledech jistě nedokonalé, ale přesto tak sugestivně mrazivé nahrávky pouhých osmi písní (včetně tří lidovek a jedné koledy) v průběhu času vytvořila. Vytýkat by se dalo jistě mnohé, písničkářovým ráčkováním počínaje a třeba textovými vynechávkami při interpretaci koledy Nesem vám noviny konče. Vše ale vynahrazuje neslýchaná autentičnost a naléhavost, jež je z Mertova mladistvého a přece již nakřáplého hlasu patrná snad každou vteřinu, i nefalšovaný závan smutku, jimž nasákla celá deska. Donovanovi věnovaná Dlouho se mi zdá je jednou z nejsilnějších dobových generačních výpovědí, metaforické Pomeranče Hieronyma Bosche zas dodnes fascinují silou zakódovaných sdělení. I se skromným aranžmá (kytara, flétny, foukací harmonika, klavír) a tehdy ještě omezenými interpretačními schopnostmi je dosaženo vzácné zvukové barevnosti i plastičnosti. Jsou prostě alba, která nestárnou a nezevšední.