KLÍNOVÉ PÍSMO

Jestlipak někdy budu plynně
Klínové písmo číst
Zakletá slova na tvém klíně
V tisíci svůdných míst?

Klínové písmo
V křovinách vlasů
A v džungli stisků
V tůni úst

Klínové písmo
Z pradávných časů
V navátém písku
Chci spatřit růst

Noc co noc bloudím po pokoji
Něco se musí stát
Když zkouším na svém psacím stroji
Klínovým písmem psát

HODINA DUCHŮ

Probudil jsem se náhle vprostřed noci
V domnění že jsem v domě sám
Duchové mě však měli zcela v moci
Měli tu mejdan přesně o půlnoci
No hrůza!  A to říkám vám
Na duchu hned tak neklesám

Nebyly to však vůbec žádný ucha
Každej duch vlastnil notnou dávku ducha
Tak jsem se skrčil v koutku na pohovku
A myslel na to kdo má nobelovku
A kdo z těch duchů co sem takhle vlezli
Co složil napsal  A co vynalezli

V rohu sám Nobel se svým dynamitem
Vedle něj Einstein relativně s citem
Vykládal o svým novým referátu
Edison tahal z kapes kousky drátu
Amundsen mával dlouhou bílou šálou
A Freud se tázal: Copak se vám zdálo?

Byla tu zkrátka spousta zvláštních hostů
Marie Curie tloukla pěstí o stůl
Picasso zkoušel cigaretou fresky
A Albert Schweitzer pouštěl starý desky
I Armstrong Louis a Armstrong Neil se smáli
A Kainar psal svý: Dobrý večer králi...

Hodina duchů Dřepím na posteli
Třicet tři roků a co dál?
Duchové děsí - vzdělaní a skvělí
Ptají se kdo jsem že mě neviděli
Kdo jsem a co jsem vykonal?

ZÁVĚŤ

Až přijde notář a začne mávat
Mou právoplatnou závětí
Začnou se všichni dědictví vzdávat
A vytrácet se vzápětí

Kdopak chce moje smutky a děsy
Lásky a touhy bez hranic?
Už vidím strejdu jak vlasy rve si
Nad tím že ze mě nemá nic

Už vidím tetku jak z pohřbu zpátky
Nese si aspoň květináč
Kdo si však vezme můj smích a zmatky
Něhu i nudu zpěv i pláč?

Nikdo by nechtěl na krk mý plány
Tu spoustu snů a údivu
A než se dočkat takový rány
Zůstanu radši naživu